Södra vårdskolan
Halmstad
PU-Om
ht 98
Enskilt arbete
i fothälsovård

VRICKNING / STUKNING

En påhittad historia med hjälp av faktakunskap

Författare
Gun
Ahlberg

Innehållsförteckning
Bakgrund		sidan 3
Syfte
Mål
Frågeställning
Metod
Resultat
Diskussion		sidan 5
Litteraturförteckning	sidan 5

Bakgrund
På fothälsovårdskursen fick jag i uppgift att inkomma med två påhittade valfria fotskador. Detta betydde att jag själv skulle skaffa mig erforderliga kunskaper för min påhittade uppgift. Efter uppraggad lektyr följer här resultatet av fallbeskrivning nummer 2.

Syfte  
Att i ord kunna beskriva fotens anatomi och fysiologi i friskt tillstånd och att känna till vad som händer i foten vid en ledbandsskada.

Mål
Att känna till fotens reaktioner vid en ledbandsskada, att veta hur jag ska kunna hjälpa till vid vrickningar/stukningar och att dela med mig av mina kunskaper till övriga arbetskamrater.

Frågeställning
Vilka ben består vristen av?
Vad är ett ligament?
Hur minskar jag en blödning i muskeln?
Vad är sensoriska nerver?
När ska man kontakta läkare vid vrickning/stukning?

Metod
Litteraturstudier och påhittad fotskada.

Resultat
Förord
Vristen är kroppens mest belastade del. Den har som uppgift att vid varje steg överföra hela kroppens tyngd mot underlaget.
Vristen består av tibia, fibula och talus. Här finns malleolgaffeln d v s tibias och fibulas ledytor, som gaffelformigt griper om talus översta del och som är cylindriskt formad och bredare framtill. Denna led kallas för den övre språngbensleden. Den är en gångjärnsled, som möjliggör fotens dorsalflexion och plantarflexion. Starka ligament förstärker leden på båda sidor
I den undre språngbensleden, som består av språngben, hälben och båtben sker rörelserna supination och pronation och innebär att foten kan vinklas till utsidan respektive insidan. Här finns också ligament, s k ledband som förstärker de olika skelettdelarna med varandra.
I vristen finns också muskler och nerver, som lätt kan skadas vid en vrickning och blodkärl, som bl a har till uppgift att reglera kroppstemperaturen.
Språngbenslederna är särskilt utsatta för vrickningar, urledsvrickningar och stukningar, men lederna kan få extra skydd av vältränade muskler.

Anders Perssons olyckliga dag.
Anders är en 46-årig man som arbetar i ett dataföretag. Eftersom han mestadels har ett stillasittande arbete behöver han daglig motion, anser han. Därför springer han nästan alltid i skogen efter arbetsdagens slut. 
- På så sätt får jag ju min dagliga dos frisk luft och kan andas in ordentligt efter alla arbetskamraters blossande på allehanda rökverk, brukar han skämtsamt tillägga.

Det är höst och skogen står i sin fagraste höstskrud, solen skiner, det är stilla i luften och Anders är ute och joggar. Upprymd av alla vackra färger från träden beslutar han sig för att springa lite längre än vanligt. Han viker av på en sidoväg och känner sig ganska nöjd över beslutet. 
Efter några minuters joggande befinner han sig i snårig terräng. Vägen har plötsligt försvunnit och ersatts med gräs, snår och omkullvälta träd. Och det var just över ett sådant där träd som det hände. Skon liksom fastnade vid trädet, den ville inte följa med längre, kroppen och det andra benet fortsatte. Anders ramlade och vrickade foten.

Kan du skylla på skorna Anders?
Bilden hämtad från internet

Det var då jag hörde skriket på hjälp och skyndade till olycksplatsen. Jag fann Anders ligga ojande på marken. Han hade väldigt ont i foten, som var svullen och rödblå strax nedanför vristen. Här gäller det att hjälpa till, tänkte jag och plockade fram en minnesbild av Lisbeth Gennvis kurs i fothälsovård.
Eftersom jag bor i närheten fick Anders följa med hem till mig och väl hemma kunde jag linda ett tryckförband om hans skadade fot. (Om man sträcker ut den elastiska bindan maximalt efter varje varv man lindar, får man ett hårt sittande bandage, som har till uppgift att minska blödningen i muskeln. Blödning förvärrar både smärta och svullnad. Bandaget ska sitta i ca 20 minuter, men det kan lätt bli stas och om man känner domningar i tår och fötter ska man genast linda om till mindre tryck.)
Det är också viktigt att sätta foten i högläge, vilket innebär att den skadade kroppsdelen ska vara 60 cm över hjärtat och därför fick Anders lägga sig på golvet med benet upp längs med väggen.
Jag ringde till Anders fru, som kom och hämtade honom och körde honom till lasarettet, där läkare fick bedöma och diagnostisera skadan.

Senare fick jag veta att Anders ledband mellan talus och naviculare slitits av, att en del av de fina nervtrådarna som finns i och under överhuden s k sensoriska nerver, som bildas i läderhuden hade skadats och att Anders fått gipsat sin fot.
Tack vare min snabba utryckning och rådiga insats hade svullnaden och blödningen varit liten.
Jag satte mig ner med mitt material från fothälsokursen och började läsa om min påhittade historia, alltmedan jag inte kunde låta bli att tänka på Anders, som var tvungen att hålla sig borta från skogen och som först efter läkning och sjukgymnastik skulle kunna återvända dit.
Avslutningsvis hade jag fyndigt lagt in en punktlista och man kunde i den läsa när det var dags att söka läkare. Den såg ut så här:
Kontakta läkare vid
•	Oförmåga att belasta den skadade kroppsdelen
•	Instabilitetskänsla
•	Mycket svår smärta
•	Kvarstående svår smärta efter ett halvt dygn
•	Svullna knän
•	Upprepade skador
Jag hoppas att jag slipper råka ut för det här men om jag skulle råka skada mig i foten, hoppas jag att någon av mina duktiga skolkamrater är i närheten och hjälper, stöttar och lindrar min smärta.

Diskussion
Kan fel skor vara en utlösande faktor för många stukningar/vrickningar? Vilken betydelse har regelbunden träning på fotens anatomi och fysiologi?

Litteraturförteckning

Ahlström Hans m fl, Bra Böcker Läkarlexikon. Ladermann ForlagsA/S, Fabbri´s Guida Medica och Bokförlaget Bra Böcker AB, Höganäs 1982 

Andersson Inga-Lisa, Apoteket nr 5. Interprint Kungens Kurva AB, Stockholm 1998 

Gennvi Lisbeth, Kompendium. Södra vårdskolan, Halmstad 1998 

Ottosen Emil, Fothälsovård. Bonnier Utbildning AB och Universitetsforlaget AS 1994